Adaptarea Bubuloimare
Plouă...
... din nou.
La 4000 de metri altitudine, în Muntii Virunga din Africa,
vremea este predominant mizerabilă.
Niciun loc bun de adăpost.
Blana gorilelor rezidente este totusi destul de groasă
pentru a le păstra căldura, chiar la umezeală.
Pentru iubitorii soarelui însă,
Virunga nu ar avea mare căutare ca destinatie de vacantă.
Dar fără această ploaie,
gorilele nu ar dispune de o asemenea abundentă a hranei.
Si nu ar fi nici iarbă, în câmpiile de dedesubt.
CASCADĂ DE TUNETE
ANIMALE SĂLBATICE
De-a lungul vastei Văi africane a Riftului,
atât locul unde cade ploaia cât si modul său de interactiune cu acel areal
vor determina până la urmă, cui îi va prii si cine va muri.
Măsurând peste 5000 de kilometri de-a lungul Africii de Est,
Marele Rift este un complex al enormelor văi, vulcani si câmpiilor pline de iarbă.
Marele Rift s-a creat
când o lamă de lavă super-fierbinte a fost directionată sub tărâmul Africii
cu milioane de ani în urmă.
Dar de îndată ce întreaga suprafată a fost ridicată cu peste 1500 de metri înăltime,
în jurul marginilor au apărut crăpături...
... creând Riftul de Est pe o parte...
... si cel de Vest, pe cealaltă.
În giganticele crăpături ale Văii Riftului,
apa s-a acumulat în lacuri vaste,
cămin al unor bancuri de pesti învesmântati în culori sclipitoare.
TUNETE
Ploile drenate din muntii Riftului alimentează la rândul lor impunătoarele râuri africane,
ai căror afluenti vor oferi unica salvare în calvarul setei din perioadele de secetă.
Dar nu toată apa proaspătă de aici, e cea bună pentru a mentine viata.
Cenusile eruptiilor vulcanice transformă lacurile putin adânci ale Marelui Rift de Est
în caustice capcane ale mortii.
La capătul său nordic, Marele Rift plonjează în Marea Rosie,
creând o strălucitoare lume a coralilor
si a santurilor oceanice ce ascund secrete adânci.
Putine sunt locurile de pe Pământ capabile să ofere o gamă atât de largă de habitate acvatice.
Deci cum s-a adaptat natura sălbatică
la încercările si avantajele oferite de lumea apelor din Marele Rift ?
HIPOPOTAMI
Toată apa din Rift se iveste din ploi.
Convergenta vânturilor călătoare creează mase de nori
care se miscă în sus si în jos pe toată întinderea Africii,
determinând două sezoane ploioase în fiecare an,
readucând astfel tot peisajul la viată.
La sfârsitul lungului sezon umed, râurile Riftului s-au umplut până la refuz de apă.
Va rezulta o abundentă a hranei pentru hipopotami si ceilalti ocupanti ai malurilor râurilor.
Dar timpurile bune nu vor dura prea mult.
Pe măsură ce ploile se vor retrage spre nord, iar pajistile se vor usca si vesteji,
apa potabilă va deveni tot mai rară
pentru vietuitoarele sălbatice ale Marelui Rift.
În savane, lacurile si băltile se evaporă
până când nu vor mai rămâne decât râurile.
Uscăciunea crescândă a mediului reprezintă o problemă pentru acesti bivoli Africani.
Pentru că iarba uscată este dificil de digerat,
fiecare bivol are nevoie de 34 de litri zilnici de lichid.
Pe măsură ce zona de păsunat din apropierea râului se epuizează,
ei vor avea de parcurs un traseu tot mai lung
locul de hrănire si cel de adăpare.
Bivolii pot mirosi apa de la o distantă foarte mare
si urmează trasee bine stabilite printre mărăcinisuri
care-i poartă la ochiurile lor favorite de apă.
Când bivolii se adapă, înaripatele păsări-rinocer au în fine o sansă
de a înlătura căpusele si ceilalti paraziti de pe fetele lor.
Este unicul moment în care acestia vor tolera
ciupiturile ciocurilor lor ascutite, în jurul ochilor si urechilor lor sensibile.
TROMPETE SI MORMĂIELI
Elefantii sunt chiar si mai dependenti de râu.
În acest climat fierbinte, un elefant adult
trebuie să bea în jur de 200 de litri pe zi, doar pentru a supravietui.
Această familie îsi împarte ochiul favorit de adăpare, cu alti elefanti.
Asadar, de bine ce le-a astâmpărat setea,
râul se dovedeste si un focar al vietii lor sociale.
Noroiul din albie oferă si o excelentă protectie împotriva soarelui african.
Cu stomacurile îndestulate de apă si cu un învelis antisolar protector,
elefantii se îndreaptă spre savana arzătoare.
În timp ce nivelul în scădere al apelor, le este nefast elefantilor si bivolilor,
pentru mâncătorii-de-albine este exact ce le trebuie.
Ei îsi sapă cuiburile-vizuini în malurile verticale ale râurilor din văile Riftului,
care nu se ivesc decât în sezonul uscat, odată cu secarea apelor.
CIRIPITUL MÂNCĂTORILOR-DE-ALBINE
Cu trei luni în urmă, acest loc de cuibărit era în întregime scufundat
iar păsările se aflau la mari depărtări, în junglele din Congo.
Cuibăritul pe versantii expusi îi face cam nervosi pe mâncătorii-de-albine.
Si cu un motiv întemeiat:
un vultur-pescar african si-a stabilit locatia chiar deasupra malurilor.
Dar nu se află aici pentru a admira privelistea.
Picioarele enorme ale vulturului-pescar
sunt concepute pentru a apuca pestii lunecosi de la suprafata apei,
dar ele sunt bune, desigur si pentru orice altă pradă.
Râurile în scădere crează probleme serioase si pentru alti rezidenti ai Riftului.
Dependenta hipopotamilor de apă este absolută,
ei se simt în sigurantă
doar acolo unde adâncimea este suficient de mare, pentru a se scufunda complet.
Hipopotamii se hrănesc noaptea
si-si petrec întreaga zi digerându-si hrana,
în siguranta oferită de râu.
În timp ce adultii motăie...
... puiandrii se joacă.
Tinerii hipopotami sunt foarte curiosi.
SÂSÂIELI
Pe măsură ce râul seacă,
hipopotamii se înghesuie laolaltă în putinele bazine cu apă adâncă rămase.
Fiecare bucătică de râu este controlată de un mascul dominant,
care tolerează alti hipopotami în spatiul său
atât timp cât ei însisi se comportă astfel încât să-i recunoască dominanta.
A-ti tine capul jos si fundul în sus, în timp ce cu coada îti împrăstii excrementele în toate părtile
contează drept maniere civilizate în societatea hipopotamilor.
Dar a-ti înghionti vecinul, este considerat un comportament foarte necivilizat.
Într-o asemenea aglomeratie, orice busculadă se răspândeste ca o undă de soc,
ducând la ciocnirea multiplă a unui lant de hipopotami morocănosi.
Neplăcută situatie pentru hipopotamul respectiv
care se va pomeni nas în nas cu masculul dominant.
De îndată ce ordinea a fost restabilită, fiecare îsi poate relua locul.
Dar există si o fată întunecată a vietii din lumea râurilor Riftului.
La apogeul sezonului uscat,
o epidemie de antrax se va răspândi în colonia supra-aglomerată,
ucigând zeci de hipopotami.
Mirosul mortii va fi purtat de curent.
În câteva ore, carcasa unui hipopotam a atras
peste o sută de crocodilii, de departe din aval.
Ultra-eficientul sistem imun al crocodililor
le permite acestor reptile să mănânce carne infectată, fără a se îmbolnăvi.
Crocodilii mai mici se dau mai înapoi, în timp ce bătrânii înfulecă si se ghiftuiesc...
... secondati de un bâtlan plin de sperante în căutarea pestelui.
Dar e ziua crocodililor.
Viata si moartea nu sunt niciodată prea îndepărtate în apele Marelui Rift.
Dar nu orice lac sau râu
se află la mila sezoanelor si soarelui.
Sub dealurile vălurite ale Marelui Rift,
rocile vulcanice poroase ghidează apa adânc în subsol,
uneori cale de mai multi kilometri.
Apa subterană poate tâsni eventual ca izvor,
precum cel din Mzima din sudul Kenyei,
alimentând oaze cu o limpezime de cristal, curenti si lacuri.
Pentru că-si are sursa într-un rezervor subteran imens,
un izvor vulcanic precum Mzima va continua să curgă
chiar si în plin sezon secetos...
... oferindu-i faunei, un refugiu pe tot parcursul anului.
BOLBOROSELI
Iar geologia unică a Riftului
a produs o altă formă de rezervă de apă
tot atât de imună la secetă.
Cu o medie de 600 metri adâncime,
Lacul Tanganyika cel mai mare rezervor natural al Africii.
El contine 30 de miliarde de metri cubi de apă...
... si se întinde pe 673 de kilometri de-a lungul Văii Vestice a Riftului.
Lacul său soră, Malawi, are un profil similar.
Lacul Malawi este faimos pentru extraordinara sa diversitate de ciclide.
Peste o mie de varietăti unice, nemaiîntâlnite nicăieri pe Pământ.
Se consideră că toate descind din doar o mână de specii,
care au evoluat într-o strălucitoare multitudine de forme, culori si obiceiuri.
Cheia acestei explozii evolutive
rezidă în particularul comportament reproductiv al ciclidelor.
Spre deosebire de majoritatea pestilor, ce-si lasă icrele în voia apelor,
ciclidele au o mare grijă de puii lor.
Unele specii de nisip, de pe fundul lacului, îsi construiesc cuiburi în formă de vulcan
unde masculul curtează femelele,
apoi îsi păzeste progenitura
până când au crescut suficient de mari să-si poarte singuri de grijă.
Alti pui de ciclide au cu adevărat o bizară relatie de parteneriat, cu mama lor.
Când se simt amenintati, ei caută adăpost în gura ei.
Ea îi poartă apoi primprejur, asteptând limpezirea zonei
înainte de a le da drumul, liberi în apă.
O grijă părintească atât de intensivă,
înseamnă că ciclidele stau de multe ori într-un sigur loc, toată viata lor,
formând comunităti consangvinizate ce se transformă în specii locale unice.
Si toate acestea explică de ce Lacul Malawi este atât de plin de atât de multe specii de ciclide.
Pentru pestii mici, marginile lacului stâncos sunt un loc periculos.
O familie de vidre africane cu gât-pătat
si-a stabilit terenul de vânătoare, de-a lungul malului.
La căderea noptii, pestii din lac se vor confrunta cu un inamic formidabil...
... Haitele de vânătoare ale pestilor nyanda, lungi de 1,5 metri, se poartă similar rechinilor,
folosindu-se de simtul electricitătii
pentru a depista semnalele de viată, ale micilor pesti ce se pitesc printre roci.
Se consideră că ei pot chiar comunica prin aceste semnale electrice,
pentru a-si sincroniza căutarea hranei în întuneric.
Pentru prada lor, există doar mici sanse de scăpare.
Mai departe de tărm,
Lacul Malawi intră sub incidenta unui întuneric permanent
de neatins de către scafandrii umani.
Până acum, nimeni nu a văzut ce forme de viată există acolo, în adâncimi.
Un submarin teleghidat, înarmat cu o cameră, lumini si un peste de momeală,
ne permite prima întrezărire a ceea ce se află dedesubt, la fund.
Jos, la peste 100 de metri, momeala atrage ciclidele de apă adâncă...
... dar dintii lor nu pot trece de pielea sa blindată.
Atras de mirosul de hrană, apare si un crab de apă dulce.
În fundal, un somn synodontis cu corp scurt
îsi întinde mustătile pentru a cerceta prada.
Acum e rândul lui bathyclarias,
un somn de apă adâncă, filmat aici pentru prima dată.
La această adâncime, pestele momeală le oferă o tratatie rar întâlnită.
Somnul se hrăneste frenetic.
Pe măsură ce mirosul de peste mort, se răspândeste pe fundul lacului
tot mai multi crabi sunt atrasi în acest loc.
În cele din urmă, rândurile strânse ale crabilor, formând o baricadă de picioare si clesti...
... vor obtine pestele în exclusivitate, doar pentru ei.
Cine ar fi ghicit că adâncurile lacurilor Marelui Rift
sunt dominate de armata crustaceilor ?
Si oare ce altceva ar mai putea fi jos, acolo ?
Somnii si crabii joacă doar un rol minor în economia apei proaspete din Rift.
Dar există un alt rezident al Lacului Malawi care are un rol major
în prosperitatea întregii regiuni.
La câteva zile după fiecare lună nouă, pe durata lunilor de iarnă din emisfera nordică,
niste formatiuni ciudate, undeva între o tornadă si un nor, se condensează deasupra lacului.
Fenomenul apare în perioadele de vreme calmă,
permitând spiralelor fragile să se înalte la sute de metri în aer.
Ele sunt alcătuite dintr-un număr imens de musculite.
Într-un singur asemenea norisor, se află mai multe musculite,
decât toti oamenii, pe planetă.
Si toate sunt ghidate de un sigur scop: să se reproducă.
Absorbite de dansul lor aerian, musculitele din norisori, sunt purtate în derivă spre uscat.
BÂZÂIT SUBTIRE
Plantele de-a lungul tărmului oferă un loc de odihnă după orele de zbor continuu.
Dar vegetatia adăposteste si dusmani.
Împrejurul marginilor lacului, paianjenii vietuiesc în uriase colonii mixte.
Unii dintre ei prind musculitele, în pânze lipicioase.
Altii îsi folosesc ochii cercetători pentru a-si localiza prada,
sărind apoi asupra ei, precum tigrii miniaturali.
În ciuda nenumăratelor pierderi de-a lungul acestui periplu,
majoritatea insectelor se vor reîntoarce în cele din urmă, pe lac
pentru a-si împlini destinul.
Femelele îsi depun ouăle pe suprafata apei.
Apoi mor.
Ouăle se scufundă...
... si vor ecloza dând la iveală niste larve subacvatice translucide,
prădători minusculi specializati în a se hrăni cu planctonul din lac.
Îmbogătite de mineralele din rocile vulcanice înconjurătoare,
apele Lacului Malawi permit o dezvoltare abundentă a planctonului,
determinând numărul spectaculos de musculite, din acest loc.
Dar povestea nu se termină aici.
Sardelele precum cele "Usipa" sunt răpitori vorace ai musculitelor.
Si acesti modesti mici pesti
sunt cheia unei ultime verigi din acest extraordinar lant trofic.
Peste tot pe întinderea lacului, pescarii îsi aruncă plasele
în asteptarea recoltei nocturne.
Pescuitul pestilor Usipa are loc pe luna nouă,
când lanternele sunt singura sursă de lumină din lac.
BĂRBATII CONVERSEAZĂ ÎN LIMBA LOCALĂ
Prinse între două bărci mari, plasele formează un cerc.
În centru, lampa purtată de bărci ademeneste pestele către suprafată,
precum vin fluturii de noapte, la lumină.
Trăgând zdravăn de coarda de dedesubt, capcana este astfel zăvorâtă.
Din fiecare lansare se obtin doar câteva kilograme de sardele,
dar pescarii vor aduna peste o duzină de capturi, înainte de ivirea zorilor.
BăRBAtII CONVERSEAZă ÎN LIMBA LOCALă
Pe o insulă apropiată locului de pescuit,
pescarii apucă un mic dejun, înainte de a se îndrepta spre casă.
PORNIREA MOTORULUI
La 2 metri lungime, sopârla-monitor de Nil - cea mai mare sopârlă africană -
un prădător înarmat pentru ambuscade cu gheare încovoiate si fălci puternice.
Dar de ce să te necăjesti cu vânătoarea când ti se oferă atâta mâncare pe degeaba ?
SÂSÂIELI FIOROASE
În timp ce bărcile pescăresti se apropie de mal, o multime s-a adunat să-i întâmpine.
OAMENII CONVERSEAZĂ ÎN LIMBA LOCALĂ
În climatul fierbinte din Malawi, e cam dificil să duci pestele le pietele mai îndepărtate,
asa că o mare parte va fi răsfirată la soare, la uscat.
Pregătit astfel, va rezista săptămâni, chiar luni...
Uluitor, aceste micute usipa vor furniza proteinele esentiale
celor aproape 20 de milioane de oameni, din tările ce mărginesc lacul...
.. si toată această imensă abundentă îsi are sursa, în niste minuscule musculite zburătoare.
Din Lacul Malawi, Râul Shire se varsă în puternicul Zambezi,
care marchează marginea de sud a sistemului african al rifturilor.
În amonte, fluviul Zambezi
îsi taie drumul printre rocile vulcanice ale Platoului Tonga
pentru a se prăbusi în strâmtul Defileu Batoka.
Lătindu-se pe aproape doi kilometri,
cu un puhoi de 10.000 de tone de apă năvălindu-i pe buze, în fiecare secundă,
este cea mai largă cascadă din lume.
Numele său local, "Mosi-oa-Tunya",
se poate traduce drept "Fumul care tună".
În 1855, David Livingstone a redenumit-o Cascada Victoria
în cinstea reginei sale.
La 1700 de kilometri, la nord-est, Riftul are un alt brat foarte distinctiv.
Aici există lacuri foarte diferite
de cele din vastele mări interioare ale Riftului de Vest,
lacuri care sunt foarte ostile vietii.
Acesta este Lacul Natron din nordul Tanzaniei,
uneori cunoscut si drept "Lacul Mortii".
Nenumăratele secole de evaporare
au dus la concentrarea mineralelor vulcanice în undele sale straniu colorate
până la punctul în care au devenit atât de caustice, încât pot dizolva pielea umană.
Cu toate acestea, există un animal
care pare imun la acest cocktail coroziv de chimicale.
În fiecare an, uriase stoluri de flamingo se adună pe Lacul Natron.
În aceste ape de mică adâncime,
păsările îsi arată măiestria tehnicii lor unice de hrănire,
pompând apă în canalele precum dintii de pieptene, din ciocul lor,
pentru a extrage micro-organismele cunoscute drept "cianobacterii"
care prosperă în acest aparte cocktail mineral, al lacului.
Cianobacteriile contin un pigment care dă culoarea caracteristică a penelor.
Păsările flamingo adulte îsi aleg perechea, doar dintre cele cu cel mai colorat penaj,
asa că supravietuirea speciei lor
este legată de chimia particulară a lacurilor vulcanice ale Riftului.
Acesti flamingo pot păsi prin apele caustice
pentru că labele lor sunt protejate de o crustă rezistentă.
În lacul învecinat Magadi, viata se confruntă cu o provocare si mai ambitioasă:
Alimentate de izvoare vulcanice,
undele lui Magadi nu sunt doar caustice,
ci si suficient de clocotite, încât să poată fierbe un ou.
De necrezut, acolo totusi trăieste o creatură capabilă să supravietuiască,
complet cufundată în această înfierbântare mortală.
Este un pestisor cunoscut sub numele de "alcalina tilapia".
Si si-a făurit căminul în cel mai extrem mediu ambiental
în care a fost vreodată înregistrată, vreo viată de peste.
Algele cu care se hrăneste tilapia cresc cel mai bine, doar în izvoarele vulcanice.
Deci fiecare pestisor se confuntă cu o alegere agonizantă:
poate sta la loc sigur, dar mort de foame,
sau îsi poate risca viata si sfârsi într-un joc periculos "de-a fripta",
plonjând în izvorul clocotit, smulgând o îmbucătură de alge,
apoi cufundându-se înapoi în apele mai răcoroase, înainte de a se pomeni fiert.
Majoritatea pestilor sunt multumiti să însface de pe marginile izvorului,
dar întotdeauna există un individ aventuros sau super-înfometat,
gata să riste potul.
Nu se pune problema recompensei, dar e un joc cu un risc colosal...
La 225 kilometri mai la nord de-a lungul Marelui Rift,
Lacul vulcanic Bogoria, este chiar mult mai activ.
Pe tărmurile sale tâsnesc gheizere si pufăie aburii prin fisuri.
Precum în Lacul Natron, mineralele vulcanice saturează apele din Bogoria,
oferind un habitat ideal pentru si mai mari stoluri de flamingo.
La apogeul sezonului, se pot aduna acolo, peste un milion de păsări.
CÂRÂIT DE FLAMINGO
Păsările flamingo sunt faimoase pentru extraordinarele lor ritualuri de curtare.
Migratia lor
este unul dintre cele mai persistente mistere ale Marelui Rift...
Au aparitii si disparitii imprevizibile, ca reactie la fluctuatiile nivelului apei.
În continuare, mai la Nord de Marele Rift,
o serie de lacuri se însiră de-a lungul Etiopiei,
până la Assal, lacul cu cea mai sărată compozitie de pe Pământ.
Lacul Assal este situat la 153 de metri sub nivelul mării,
devenind astfel, cel mai coborât punct al Riftului si al Africii.
Undele lacului sunt alimentate de izvoare marine
care se evaporă în căldura arzătoare lăsând în urmă uriase adâncituri pline de sare.
Sub oglinda sa scânteietoare, lacul se adânceste până la circa un kilometru.
Dar nu este plin cu apă.
Este numai sare solidă, până la fund...
... efectul a sute de mii de ani de evaporare.
Imediat la nord de Lacul Assal este Strâmtoarea Mandab,
cunoscută arabilor, drept "Poarta Lacrimilor".
El separă Africa de Arabia
si delimitează jonctiunea dintre Oceanul Indian si Marea Rosie.
Aici, la Ghoubbet el Kharab, scurgerile solidificate de lavă
marchează punctul în care Marele Rift întâlneste, în sfârsit, marea
si intră în altă lume.
În larg, fundul marin se adânceste abrupt, sub forma unor prăpăstii submarine spectaculoase
un echivalent submarin al Văii Marelui Rift.
Curentii puternici din zona acestor pereti, îi fac ideali pentru coralii care se hrănesc prin filtrare,
ceea ce va asigura un cămin pentru mai mult de o mie de specii de pesti,
incluzând peste o sută nemaigăsite în altă parte.
În apele de suprafată,
un banc de macrou indian draghează cu gura larg căscată
apele abundente de plancton.
Sunt unele locuri ale coastei din Djibouti
unde Marele Rift plonjează până la adâncimi necunoscute.
Explorările acestor abisuri necesită un echipament specializat.
Aceasta este prima dată când
lumina a strălucit în acest colt al profunzimilor oceanice ale Marelui Rift.
Unele din vietătile de aici de jos, pot fi complet necunoscute stiintei.
Din adâncurile întunecate ale santurilor submarine,
curentii bogati în nutrienti se ridică spre suprafată...
... ducând la o explozie a planctonului ce atrage...
... gigantii oceanului.
Rechinii-balenă sunt cei mai mari pesti de pe Pământ,
crescând până la peste 15 metri lungime.
Dragând oceanele cu gurile căscate,
cu branhiile lor gen sită, ei filtrează planctonul si pestisorii
cu care se hrănesc.
Djibouti este faimos pentru aceste adunări anuale ale rechinilor-balenă,
care migrează aici în fiecare iarnă, traversând de la mari depărtări, Oceanul Indian,
pentru a beneficia de apele fertile ale Marelui Rift.
Acest eveniment extraordinar îsi datorează existenta
fortelor vulcanice din măruntaiele Pământului, de sub fundul Mării Rosii.
Aceste forte separă Africa de Peninsula Arabă.
Pe măsură ce Marele Rift creste si se lărgeste,
Marea Rosie va ajunge poate să fuzioneze cu Mediterana,
făcând din Africa cea mai mare insulă din lume.
În acest timp, Riftul est-african continuă să se lătească si extindă,
umplându-se gradat cu lavă si cenusă, de la vulcanii înconjurători.
Si când ploile sezoniere vor răcori peisajul,
lacurile si râurile Marelui Rift
vor continua să sustină existenta unei faune abundente.
GROHăIELILE HIPOPOTAMILOR
ÎNĂUNTRUL MARELUI RIFT
Pentru acest episod, echipa a descoperit
cât de dur poate fi Marele Rift.
Ei numesc acest loc: "Iadul pe Pământ",
asa că ghicesc de ce trimit aici Legiunea Străină Franceză, pentru a-si efectua antrenamentul.
Este un loc destul de urât.
Cameramanul Gavin Newman si regizoarea Ingrid Kvale
au descoperit ei-însisi aceasta, într-unul din punctele fierbinti ale Riftului.
Au !
Pare a fi cel mai vântos loc din Africa
si trebuie să am în vedere să tin bine tripodul de dragul reusitei.
Deci pe partea aceasta sunt în Africa...
- Super ! - ... si dacă fac doar un hop pînă aici, sunt acum în Asia.
Nu, nu sunt. Sunt invers ! Tin-te bine. La naiba !
Uite unul aici ! Aici, aici, aici. Chiar lângă noi !
Echipa a venit aici să filmeze tot ce vietuieste în Marele Rift,
acolo unde se avântă sub oglinda mării.
Gavin si-a adus setul propriu de aparatură specializată
până aici în Djibouti în sudul Mării Rosii.
Degetele au parcurs tot ceea ce este mentionat pe plăcută.
Gavin si-a petrecut ultimii cinci ani
perfectionând o cameră cu sistem de telecomandă de la distantă sau ROV
pentru filmări subacvatice, mult mai adânci decât pot obtine scafandrii.
Aceasta este submersia inaugurală
si este de înteles, cât de nervos este fiecare.
Nimeni nu vrea să facă vreo greseală, că va plăti pentru ea, mai târziu.
Îmi dă ceva palpitatii...
Multe sârme peste sârme, din păcate.
Vincente, veteranul scafandrilor de pe vas, abia dacă are răbdare s-o vadă lansată în apă.
Cred că vor vedea o grămadă de peisaje marine
cum n-a mai văzut nimeni înainte.
Căpitanul Amin este intrigat de masinăria căreia Gavin i-a pus numele de: Nemo.
Si cât de adânc poate să se ducă ?
Poate să ajungă la 300 de metri.
- Oho. - Mda.
- 300 de metri ! - Ceva mai adânc, ca mine !
În sfârsit, Gavin potriveste video-camera la vehiculul telecomandat.
Tocmai i-am pus "ochii" lui Nemo !
Restul aduce un pic a taxi pentru acest sistem video.
Acum, tot ce mai avem de făcut, e să o băgăm la apă.
Mâine e marea zi a lui Nemo
si punctul culminat al efortului depus cu drag, de Gavin.
La prima geană de lumină, Gavin si echipajul se îndreaptă spre Ghoubbet el Kharab
sau "Cazanul Diavolului".
Aici, Marele Rift plonjează foarte adânc sub nivelul mării.
Chiar acum, suntem la marginea peretelui.
Foarte bine. Aici este deci un loc bun.
Se spune că a venit aici si Jacques Cousteau, în căutarea monstrilor marini.
Si e un loc plin de legende...
... legende despre spiritele care trăiesc în micile crăpături
pe care le au prin pietre.
Când a venit Cousteau aici, a pus o cuscă având o cameră înăuntru.
I-au dat drumul în mare si când au adus-o înapoi, afară,
cusca era complet zdrobită,
si nicio cameră înăuntru...
Si a spus Cousteau ce s-a petrecut cu acea cameră ?!
Nicio explicatie !
Asadar crezi că este un loc bun pentru scufundări, nu ?
Va trebui să încercăm.
A venit clipa în care îl vom "uda" pe Nemo.
Esti multumit de acea lansare, Gavin ?
A fost un pic cam aiurea, dar să-i dăm pur si simplu în mare si să-l vedem cum navighează.
- E bebelusul meu. - Oh da, e bebelusul tău.
Se pare că e bine.
Nemo e gata să înceapă explorarea abisurilor acestei crăpături
Du-te, du-te, du-te.
- Oho. - Bine. Să vedem pe unde suntem.
Cu cât mai departe, cu atât mai bine.
În sfârsit e în submersie si filmează imagini.
Frumusetea a ceea ce facem este că nu avem niciun fel de idee asupra a ceea ce vom găsi acolo.
Am putea găsi o uriasă crăpătură a Riftului
cu tot felul forme interesante de viată submarină
si nimeni n-are nici cea mai mică idee ce-ar putea fi acolo.
Dar simturile lui Gavin îi spun că lucrurile n-ar fi tocmai în regulă.
Bine. Cred că trage ceva de cablu.
Ai putea verifica ce se întâmplă cu el ?
Pentru că totusi este alimentat.
Mda, cablul este alimentat.
În cazul aceasta, avem o problemă si ne-am blocat.
În acest moment, cablul ar putea fi
înfăsurat în jurul unor stânci, la fund, nu-s în întregime sigur.
Suspiciunile lui Gavin s-au confirmat.
Cablul s-a-ncurcat în jurul unor pietre.
Scufundarea ROV-ului nu-i chiar ceva drept la tintă, pe cum ne-am fi dorit să fie.
Acolo sunt o grămadă de cioturi si formatiuni vulcanice colturoase
care ar putea strica si chiar distruge ROV-ul.
Gavin, ce crezi ?
Mda, acum sunt putin cam ocupat.
Vincente se scufundă imediat pentru o rezolva problema.
- Adu-l sus. Mda, te rog. - Bine, hei !
Am întrerupt alimentarea. Cablul e liber, da, în apă.
Stop. Stop.
Nu-i de glumit cu asa ceva, în acest loc.
Să-i dăm drumul. Hai. E mai bine.
Bine. Privim acum exact gura unei asemenea fisuri, aici.
E o manifestare impresionantă de viată marină, aici jos.
Si la fel de bine, foarte diversificată.
Sunt coral moi si corali duri...
.. si o multime de pesti.
Aici sunt trei sepii.
Cred că tocmai am găsit o ancoră ruptă a unui vas
pe care au pierdut-o evident, în crăpătură.
Un banc drăgut de pesti-fluture se ascund primprejurul ei.
Poate că e ancora lui Cousteau, cine stie ?
Sunt si câtiva rechini în jur.
- Mergeau drept spre Rift. - Drept spre Rift. Bine.
- Deci dacă vezi ceva mare... - Stim despre ce e vorba.
Rechinii-balenă au venit aici să mănânce planctonul de mică adâncime.
Nu-i o treabă pentru Nemo.
Gavin nu poate rata sansa de a filma lumea celor mai mari pesti
si deocamdată amână filmarea cu ROV-ul.
Vin drept spre tine. E-acolo.
Sus aici, sus aici, sus aici, sus aici !
Nu unul, nici doi, ci trei, patru.
Ohoo ! Oh, e unul aici, aici, aici, chiar sub noi.
- Dă-i drumul ! - Încerc !
Ce se întâmplă ?
E chiar mare.
Am prins un grup de aproape cinci rechini-balenă, chiar în fata noastră.
Cred că am prins cinci într-un singur cadru si tu tocmai te răsuceai în jur
si mai era unul acolo, exact în spatele tău.
Acolo sunt doi, înotând unul lângă altul.
Poate că este un ritual de împerechere.
După ce a filmat cu succes rechinii-balenă, Gavin se reîntoarce la Nemo.
Este hotărât să ducă ROV-ul mai adânc decât a ajuns cineva vreodată.
A duce ROV-ul jos, în găurile submarine nu a fost niciodată considerată o miscare prea grozavă,
dar evident, trebuie să-ti asumi riscuri
pentru a obtine exact acel gen de imagini pe care ti le doresti.
Trebuie doar să fiu foarte grijuliu, nu as vrea să rămân blocat aici.
Aah !
Nu-mi prea doresc ca să se sfârsească astfel, iar Nemo să intre în mormânt.
S-ar putea ca aceste griji să-ti scoată peri albi ?
Da. Cred că mă îmbătrânesc prematur, în mod sigur.
Se poate vedea cum Riftul se continuă cale lungă acolo în jos, sub noi.
Ah ! Ai ajuns destul de departe, esti chiar jos, în mijloc.
Mda.
Sunt gata să sper că-l voi putea manevra eu însumi, afară.
Ooh, iată o mică murenă drăgută, acolo pe perete.
E frumoasă.
Dacă sting ambele lumini, veti vedea că acolo jos, e un întuneric total.
S-o minuna ce s-a-ntâmplat cu lumina.
Ne îndreptăm acum în jos, în adâncuri în crăpătura de aici.
Ca un soi de genune către fundul lumii.
Asadar îti pot garanta destul de sigur,
că 80,3 metri este cea mai adâncă scufundare
pe care a efectuat-o vreodată, oricine sau orice în Ghoubbet.
Jos aici e un mediu foarte neobisnuit,
pentru că multe din creaturile la care ne uităm,
probabil n-au văzut niciodată lumina.
N-am văzut într-adevăr niciodată înainte, ceva de genul acesta.
Seamănă cu o grămadă de schelete de coral.
Destul de drăgut. Stii ce e acesta ?
- Acesta ? - Da.
Nu.
Tehnologia telecomandată a lui Nemo a revelat, în sfârsit,
straniul, dar superbul tărâm subacvatic
pe care nici un ochi uman nu l-a mai văzut vreodată, înainte.
Subtitrat de Red Bee Media Ltd
Adaptarea Bubuloimare